Tretten meter. Du burde se den.
Ta henne opp og over baugrekkverket.
Greit, Mir-2, vi går over baugen. Hold kontakten.
Stille. Vi filmer.
Å se henne komme ut av mørket som et spøkelsesskip...
er like sterkt hver gang.
Å se de triste restene av det store skipet ligge her...
hvor hun landet kl. 02.30 den 15. april 1912...
etter det lange fallet...
fra verden ovenfor.
Du er så full av dritt, sjef.
Sjette dykk.
Her er vi igjen på dekket til Titanic.
Fire kilometer nede.
3821 meter.
Trykket utenfor er tre og et halvt tonn per kubikktomme.
Disse vinduene er 23 cm tykke, og ryker de...
er det sayonara på to mikrosekunder.
Greit, nok av det tullet.
Ta henne ned på taket av offisersmessa, sånn som i går.
Greit.
Ok, Mir-2, vi lander rett ovenfor den store trappen.
Er dere klare til sjøsetting?
Ja, Brock, sjøsetter Dunkin nå. Greit, Charlie.
- Greit, lår ut. - Lårer ut.
Brock, vi beveger oss ned langs skroget.
Oppfattet. Slipp dere ned og gå inn landgangsdøra til første klasse.
Dere skal sjekke resepsjonsområdet på dekk D og spisesalen.
Oppfattet.
- Lår ut. - Lårer ut.
Ok, venstre nå. Venstre nå. Venstre.
Snoop Dog er i farta. Vi er på vei ned trappa.
Greit, Lewis, ned til dekk B.
Dekk A.
- Gi meg noe tau, kaptein. - Dekk B. Inn der.
- Pass opp for dørkarmen. Pass deg. - Jeg ser den. Har den.
Det går bra. Slapp av, sjef.
Greit, ta svingen.
- Kabel ute, kaptein. - Ta svingen. Pass veggen.
Brock, vi er ved pianoet. Er det mottatt?
Mottatt.
Akkurat der.
- Der er den. Der er soveromsdøra. - Jeg ser den.
Vi er inne. Vi er på soverommet.
Der er Hockleys seng. Der sov jævelen.
Uff da. Noen glemte å skru av vannet.
Vent. Vent litt. Gå tilbake til høyre.
Den skapdøra. Gå nærmere.
- Du lukter noe, sjef. - Jeg vil se hva som er under den.
Gi meg hendene mine.
Greit.
- Forsiktig. Den kan falle fra hverandre. - Ok.
Greit, nå. Snu den. Nå. Snu den rundt.
Kom igjen. Fortsett.
Greit, slipp den.
Ser du dette, sjef?
Lønn for strevet, gutter.
Cha-ching!
- Vi klarte det, Bobby. - Vi fikk den opp.
Ja! Du er kongen!
Hvem er best? Si det.
Du, Lewis.
- Bobby, sigaren min. - Her.
Greit, åpne den.
La meg komme rundt.
- Har du det? - Har det.
Pokker.
Ingen diamant.
Det samme hendte med Geraldo Rivera...
og karrieren hans ble aldri den samme.
Slå av kameraet.
Brock. Partnerne vil vite hvordan det går.
Hei, Dave. Barry. Den var ikke i safen.
Ikke vær redd. Det er mange andre steder den kan være.
Ja, faen.
Gulvrestene i suiten, morens rom...
- Purserens safe på dekk C. - Jimmy Hoffas koffert.
Flere andre steder.
Folkens, dere må stole på meg. Jeg vet vi er nær.
Vi må bare gå gjennom en liten elimineringsprosess.
Vent litt.
- La meg se den. - Vi har kanskje noe her, folkens.
- Hvor er bildet av smykket? - Vi ringer dere opp igjen.
Skulle du ha sett.
Skattejeger Brock Lovett er mest kjent for funnet av spansk gull.
Ja da, du skal snart få mat.
Han har leid russiske ubåter for å nå det mest kjente av alle skipsvrak...
Titanic.
Han er med oss via satellitt fra forskningsskipet Keldysh...
i Nord-Atlanteren.
- Hallo, Brock. - Hallo, Tracy.
Alle kjenner selvsagt historiene om Titanic.
Høysinnet til orkesteret som spilte helt til slutten og alt det der.
Men det jeg ser etter, er de ukjente historiene...
hemmelighetene gjemt dypt inne iTitanics skrog.
Vi bruker robotteknologi for å komme oss lenger inn i vraket...
enn noen andre har vært før.
Ekspedisjonen din har skapt en debatt...
angående retten til å heve deres funn og etikk.
Mange kaller dere likplyndrere.
Ingen kalte noensinne funnet av skattene i Tut-ankh-Amons grav...
- Hva er det? - Skru opp lyden, kjære.
Museumstrente eksperter sendes ut hit for å sørge for...
at alt vi finner preserveres og katalogiseres skikkelig.
Ta en titt på denne tegningen som vi fant i dag.
Et papirstykke som har vært under vann i 84 år...
klarte teamet mitt å berge.
Skulle dette forblitt usett på havets dyp for alltid?
Vi kan se det, og...
Skulle du ha sett.
Brock, det er en satellittsamtale til deg.
Bobby, vi skal sjøsette. Ser du de miniubåtene på vei ut?
Stol på meg, dette er en samtale du vil ta.
Dette bør være bra.
- Snakk høyt. Hun er ganske gammel. - Jippi.
Brock Lovett her. Hva kan jeg hjelpe deg med, fru...
Calvert. Rose Calvert.
Fru Calvert?
Jeg bare lurte på om du har funnet Havets hjerte ennå, herr Lovett?
Sa jo at du ville ta den samtalen.
Greit, du har min oppmerksomhet, Rose.
Kan du fortelle oss hvem kvinnen på bildet er?
Å, ja. Kvinnen på bildet er meg.
Hun er en løgner! En gærning på jakt etter penger eller berømmelse.
Gud vet hvorfor! Som den russiske "prinsessen".
De nærmer seg!
Rose Dewitt Bukater døde på Titanic da hun var 17, ikke sant?
Det er korrekt.
Hadde hun overlevd, ville hun vært over 100 år nå.
101 neste måned.
Greit, så hun er en veldig gammel løgner.
Jeg har allerede sjekket bakgrunnen hennes...
helt tilbake til 20-tallet, da hun jobbet som skuespillerinne.
Skuespillerinne. Din første ledetråd, Sherlock.
Hun het Rose Dawson den gangen. Så giftet hun seg med en fyr som het Calvert.
De flyttet til Cedar Rapids og hun trykket ut et par unger.
Nå er Calvert død, og Cedar Rapids har gått samme veien.
Og alle som vet om diamanten...
skal liksom være døde eller her på båten, men hun vet.
Reiser ikke akkurat lett, gjør hun vel?
Fort deg, hjelp ham!
Fru Calvert, jeg er Brock Lovett. Velkommen om bord på Keldysh.
Greit, la oss få henne inn der.
- Hei, fru Calvert. - Hei.
- Velkommen om bord. - Takk.
Ja?
- Er kahyttene deres greie? - Å, ja, veldig fine.
Har du møtt barnebarnet mitt, Lizzy? Hun passer på meg.
Vi møttes for noen minutter siden. Husker du bestemor, oppe på dekk?
Å, ja...
Sånn. Det er bra. Må ha med meg bildene mine når jeg er ute og reiser.
Skal jeg hente noe til deg? Er det noe du har lyst på?
Ja.
Jeg har lyst til å se tegningen min.
Ludvig XVI hadde en fantastisk stein som het Kronens blå diamant.
Den forsvant i 1792.
Omtrent samtidig som gamle Ludvig mistet hodet.
Det verserer en teori om at diamanten også ble kuttet.
Slipt på nytt til en hjerteformet stein som ble kjent som Havets hjerte.
I dag ville den vært verdt mer enn Hope-diamanten.
Det var en forferdelig, tung sak. Jeg bar den kun den ene gangen.
Tror du virkelig at dette er deg, bestemor?
Det er meg, kjære.
Var jeg ikke vakker?
Jeg sporet det gjennom forsikringsdokumenter.
En gammel erstatningssak ble avgjort i all hemmelighet.
Kan du fortelle meg hvem som krevde erstatning, Rose?
En som heter Hockley, skulle jeg tro.
Nathan Hockley. Det er korrekt. Stålmagnat fra Pittsburgh.
Kravet var over et diamanthalsbånd sønnen hans kjøpte til sin forlovede, deg.
En uke før han seilte med Titanic.
Det ble anmeldt rett etter forliset.
Så diamanten må ha gått ned med skipet.
Ser du datoen?
"14. april 1912."
Det betyr at hvis bestemoren din er hvem hun sier hun er...
hadde hun på seg diamanten den dagen Titanic forliste.
Og det gjør deg til min nye bestevenn.
Her er noen av tingene vi hentet opp fra lugaren din.
Dette var mitt.
Så merkelig!
Og det ser ut akkurat slik det gjorde sist gang jeg så det.
Speilbildet har forandret seg litt.
Er du klar til å dra tilbake til Titanic?
Greit. Hun traff isfjellet på styrbord side.
Hun humper bortover og slår hull i siden, nesten som morse...
under vannlinjen.
Så begynner de fremre deler å ta inn vann.
Når vannmengden øker, lekker vannet over de vanntette skottene...
som uheldigvis ikke går høyere enn til dekk E.
Så nå, når baugen går ned, går akterenden opp, først sakte...
siden fortere og fortere, og til slutt står hele bakenden rett til værs.
Og det er en stor bakende. Vi snakker om 20-30000 tonn.
Skroget er ikke designet til å takle den slags trykk.
Så hva skjer? Hun revner, helt ned til kjølen...
og akterenden faller og legger seg rett igjen.
Så, mens baugen synker, dras akterenden opp vertikalt og rives til slutt av.
Akterenden dupper som en kork i noen minutter...
oversvømmes, og går til slutt ned rundt kl. 02.20...
to timer og 40 minutter etter sammenstøtet.
Baugparten seiler av sted under vannet og lander omtrent en kilometer unna...
med en fart på 20-30 knop når den treffer havbunnen.
Ganske kult, hva?
Takk for den flotte forklaringen, herr Bodine.
Opplevelsen av det hele...
var selvsagt noe annerledes.
Vil du dele det med oss?
- Jeg tar henne med til lugaren. - Nei.
- Kom igjen, bestemor. - Nei!
Gi meg båndopptakeren.
Fortell, Rose.
Det er 84 år siden.
Det er greit. Bare prøv å huske noe, hva som helst.
Vil du høre dette eller ikke, herr Lovett?
Det er 84 år siden...
men jeg kan fremdeles lukte den ferske malingen.
Porselenet hadde aldri blitt brukt.
Lakenene hadde aldri blitt sovet i.
Titanic ble kalt drømmeskipet.
Og det var hun.
Det var hun virkelig.
Alle passasjerer på tredje klasse med fremre kahyttplass...
denne vei! Denne køen! Her...
- Det er en stor båt, hva? - Pappa, det er et skip.
Du har rett.
Jeg skjønner ikke hva alt oppstyret gjelder.
Hun ser ikke noe større ut enn Mauretania.
Du kan være likeglad over visse ting, Rose, men ikke over Titanic.
Hun er over 30 meter lenger enn Mauretania, og mye mer luksuriøs.
Datteren din er sjeldent vanskelig å imponere, Ruth.
Så dette er skipet de sier ikke kan synke.
Det kan ikke synke. Gud kunne ikke senket det.
Sir, du må sjekke bagasjen inn gjennom hovedterminalen.
Den veien, sir.
Jeg stoler på deg. Vennligst snakk med bæreren.
Ja, sir. Med fornøyelse, sir. Hvis jeg kan gjøre noe...
Ja.
Alle koffertene fra den bilen. Tolv herfra.
Og safen til dagligstuen tilhørende rom B-52, 54, 56.
Damer, vi må skynde oss. Kom igjen.
- Kåpen min? - Jeg har den, frøken.
Still dere i kø her for helseinspeksjon.
Alle passasjerer på tredje klasse, still dere i kø her for helseinspeksjon.
Opp med haken.
KUN PASSASJERER
- Velkommen om bord, frue. - Velkommen på Titanic.
Det var drømmeskipet for alle andre.
For meg var det et slaveskip...
som tok meg med tilbake til Amerika i lenker.
Utad var jeg alt en veloppdragen pike skulle være.
Inni meg skrek jeg.
Jack, du er pazzo. Du vedder alt vi har.
Har du ingenting, har du ingenting å tape.
Idiot. Jeg fatter ikke at du spilte bort billettene våre.
Sven?
Ett.
TREDJE KLASSE - WHITE STAR LINE
Greit.
Sannhetens øyeblikk. Noens liv kommer til å forandre seg.
Brizio?
- Niente. - Niente.
Olaf?
Ingenting.
Sven?
To par.
Jeg er lei meg, Fabrizio.
Che lei meg, ma vaffanculo! Veddet du alt?
Jeg er lei for at du ikke får se moren din igjen på lenge.
For vi skal til Amerika. Fullt hus, gutter.
Kom igjen.
Jeg skal hjem!
- Jeg skal hjem. - Jeg skal til Amerika!
Nei, kompis.
Titanic skal til Amerika, om fem minutter.
Pokker, Fabri. Kom igjen. Her.
Vi reiser med stil nå. Vi er noen skikkelige flottinger.
Vi er nesten kongelige, ragazzo mio.
Ser du? Det er min destino.
Som jeg har sagt før, jeg skal til Amerika og bli millionær.
- Du er pazzo. - Kanskje, men jeg har billettene.
- Jeg trodde du var kjapp. - Aspetta!
Vent! Hei, vent!
Vi er passasjerer! Passasjerer!
Har dere vært gjennom inspeksjonskøen?
Selvsagt.
Og uansett har vi ikke lus. Vi er begge amerikanere.
Greit. Kom om bord.
Vi er de heldigste jævlene i verden. Vet du det?
Farvel!
- Kjenner du noen? - Selvsagt ikke. Det er ikke poenget.
- Farvel. Jeg kommer til å savne deg. - Farvel!
- Farvel. - Jeg skal aldri glemme deg!
Kom med meg, kjære. La oss gå.
DEKK G
G-60.
Unnskyld meg, frue.
Her er det.
Hvordan står det til? Jack. Hyggelig å treffe deg.
Jack Dawson. Hyggelig å treffe deg. Hvordan står det til?
Hvem sa at du fikk ligge øverst?
Hvor er Sven?
Dette er ditt private promenadedekk, sir.
Ønsker herren noe? Unnskyld meg.
- Denne? - Nei.
Det var mange ansikter på det.
Her er det.
Vil du ha ut alle sammen, frøken?
Ja, det trengs litt farge i dette rommet.
Legg det der inne. I skapet.
Herregud, ikke de fingermaleriene igjen.
De var virkelig bortkastede penger.
Forskjellen mellom Cals kunstsmak og min er at jeg har en.
De er fascinerende...
som å være i en drøm eller noe.
Der er sannhet, men ingen logikk.
- Hva heter kunstneren? - Et eller annet Picasso.
Et eller annet Picasso. Han vil aldri bli noe stort. Merk mine ord.
- Heng Degas-bildet på soverommet. - De var iallfall billige.
Sett det i skapet.
I Cherbourg kom en kvinne ved navn Margaret Brown om bord.
Alle kalte henne Molly.
I historien ble hun kjent som Usynkelige Molly Brown.
Jeg hadde ikke tenkt å vente på deg i hele dag, gutt.
Her, hvis du tror du klarer det.
Mannen hennes hadde funnet gull et sted i vesten.
Hun var det mor kalte '"nye penger'".
Neste ettermiddag dampet vi vestover...
fra kysten av Irland...
med intet annet foran oss enn hav.
Ta henne til sjøs, herr Murdoch. La henne strekke på beina.
Ja, sir.
- Full fart fremover, herr Moody. - Greit, sir.
HALV - FULL
Full fart fremover.
Full fart fremover!
Kom igjen, gutter, fort dere.
Hva leser hun?
Greit! La oss fyre henne opp skikkelig! Vi har full fart fremover!
Kom igjen, tilbake til arbeidet.
DAMPTRYKKMÅLER
21 knop, sir.
Hei, se!
Ser du den?
Der er en til. Ser du den?
Se på den der! Se som han hopper!
Jeg kan se Frihetsgudinnen allerede.
Veldig liten, selvfølgelig.
Jeg er verdens konge!
Hun er det største fremkomstmiddel noensinne laget av mennesker.
Og det er vår mesterlige skipsbygger, herr Andrews, som har designet henne.
Jeg har kanskje bygget henne, men det var herr Ismays idé.
Han så for seg et dampskip så stort...
og så luksuriøst at det aldri skulle kunne bestrides.
Og her er hun, skapt etter vårt ønske.
Hør, hør.
Laksen.
Du vet jeg ikke liker det der, Rose.
Hun vet.
Vi tar begge lammesteken. Blodig og med veldig lite mintsaus.
Du liker lammestek, ikke sant, vennen?
Pølse.
Skal du skjære opp kjøttet for henne også, Cal?
Hvem kom på navnet Titanic?
- Var det deg, Bruce? - Ja, faktisk.
Jeg ville uttrykke ren størrelse.
Og størrelse betyr stabilitet, luksus...
og framfor alt styrke.
Har du hørt om dr. Freud, herr Ismay?
Hans tanker om at menn er opptatt av størrelse...
er kanskje av stor interesse for deg.
Hva er det med deg?
Unnskyld meg.
Jeg beklager virkelig.
Hun er ei kruttønne, Cal. Håper du kan takle henne.
Jeg bør kanskje se på hva hun leser fra nå av...
ikke sant, fru Brown?
Freud, hvem er han? Er han en passasjer?
Båten er fin?
Ja, det er et irsk skip.
Er engelsk, ja?
Nei, det ble bygd i Irland. 15000 irer bygde det.
Stø som fjell. Store, irske hender.
Det er typisk.
Hundene fra første klasse kommer ned hit for å bæsje.
Det lar oss vite hvor på rangstigen vi er.
Som om vi kunne glemme det.
Jeg heter Tommy Ryan.
- Jack Dawson. - Hallo.
- Fabrizio. - Hei.
Tjener du noen penger på tegningene dine?
Glem det, gutt.
Det snør rosa elefanter...
før du kommer nær en som henne.
Jeg så på livet mitt som om jeg allerede hadde levd det.
En endeløs rekke av selskaper og kotiljonger...
lystbåter og polokamper.
Alltid de samme kjedelige menneskene, de samme innholdsløse samtalene.
Jeg følte det som om jeg sto ved et høyt stup...
med ingen til å trekke meg inn igjen.
Ingen som brydde seg...
eller la merke til det.
Ikke gjør det.
Bli der du er.
Ikke kom nærmere.
Kom igjen. Gi meg hånden din, jeg skal dra deg inn.
Nei! Bli der du er.
Jeg mener det.
Jeg slipper taket.
Nei, det gjør du ikke.
Hva mener du med at jeg ikke vil?
Lkke prøv å fortelle meg hva jeg vil og ikke vil gjøre. Du kjenner meg ikke.
Da hadde du gjort det allerede.
Du distraherer meg. Gå vekk.
Jeg kan ikke. Jeg er involvert nå.
Slipper du, er jeg nødt til å hoppe uti etter deg.
Ikke vær dum.
- Du vil bli drept. - Jeg er en god svømmer.
Fallet alene vil drepe deg.
Det vil gjøre vondt. Det kan vi nok ikke komme utenom.
For å være ærlig, så er jeg mer bekymret...
over at vannet er så kaldt.
Hvor kaldt?
På frysepunktet. Kanskje noen grader over.
Har du... Har du noen gang vært i Wisconsin?
Hva?
De har noen av de kaldeste vintrene som finnes.
Jeg vokste opp der, nær Chippewa Falls.
Jeg husker fra barndommen at jeg og faren min...
dro på isfiske på Lake Wissota.
- Isfiske er når du... - Jeg vet hva isfiske er.
Unnskyld.
Du virker liksom bare som en som holder seg innendørs.
Uansett, så...
Jeg falt gjennom et sted hvor isen var tynn.
Og det sier jeg deg...
at å falle i så kaldt vann...
som det der nede...
føles som å bli knivstukket tusenvis av ganger over hele kroppen.
Du kan ikke puste. Du kan ikke tenke.
I alle fall ikke på noe annet enn smerten.
Derfor gleder jeg meg ikke til å hoppe uti etter deg.
Som jeg sa...
jeg har ikke noe valg.
Så jeg håper vel egentlig på at du vil komme tilbake over rekka...
og la meg slippe unna.
Du er gal.
Det sier alle...
men denne gangen...
er det jo du som henger utover akterenden på et skip.
Kom igjen.
Gi meg hånden din.
Du vil ikke gjøre dette.
Jeg heter Jack Dawson.
Rose Dewitt Bukater.
Jeg må få deg til å skrive det ned for meg.
Kom igjen.
Jeg har deg. Kom igjen.
Kom igjen!
Vær så snill og hjelp meg!
- Vær så snill og hjelp meg! - Hør på meg. Jeg har deg.
Jeg skal ikke slippe taket.
Dra deg opp. Kom igjen!
Kom igjen. Sånn, ja.
Du greier det.
Jeg har deg.
Hva skjer her?
Bli der du er! Lkke rør deg!
Hent skipssersjanten.
Dette er helt uakseptabelt.
Hva fikk deg til å tro at du kunne ta på min forlovede?
Se på meg, din slamp!
- Cal. - Hva trodde du at du drev med?
Cal, slutt. Det var et uhell.
Et uhell?
Ja.
Dumt, egentlig.
Jeg lente meg fremover og skled.
Jeg lente meg langt fram for å se...
- Propellene? - Propellene, og jeg skled.
Og jeg ville ha falt over bord, men herr Dawson her reddet meg.
Og falt nesten over selv.
Hun ville se propellene.
Som sagt, kvinner og maskineri går ikke sammen.
Var det slik det skjedde?
Ja, det var omtrent slik.
Da er jo gutten en helt. Bra for deg, gutt. Godt gjort.
Så alt er bra, og vi kan gå tilbake til konjakken?
Se på deg. Du må være gjennomfrossen. La oss få deg inn.
Kanskje gutten skulle få noe?
Selvsagt.
Herr Lovejoy...
jeg tenker 20 $ burde være nok.
Er det verdien av å redde kvinnen du elsker?
Rose er misfornøyd.
Hva må jeg gjøre?
Jeg har det.
Kanskje du kan spise middag sammen med oss i morgen kveld.
Traktere gruppen vår med din heltemodige beretning.
Greit. Regn med meg.
Bra. Da er det avtalt.
Dette blir interessant.
Kan jeg bomme en røyk?
Du burde knytte dem.
Det er interessant. Den unge damen skled så plutselig...
og du hadde likevel tid til å ta av deg jakken og skoene.
Jeg vet du har vært melankolsk.
Jeg later ikke som om jeg vet hvorfor.
Jeg hadde tenkt å spare dette...
til forlovelsesgallaen vår neste uke.
Men så tenkte jeg: "I kveld."
Kjære vene!
Kanskje som en påminnelse om hva jeg føler for deg.
- Er det en... - Diamant? Ja.
56 karat, for å være nøyaktig.
Den ble båret av Ludvig XVI.
De kalte den Le Coeur de la Mer.
- Havets hjerte. - Havets hjerte. Ja.
Det er overveldende.
Det er for kongelige.
Vi er kongelige, Rose.
Det finnes ingenting jeg ikke kan gi deg.
Det er ingenting jeg vil nekte deg...
bare du ikke ville avvise meg.
Åpne ditt hjerte for meg, Rose.
Jeg har vært alene siden jeg var 15.
Siden foreldrene mine døde.
Og jeg har ingen søsken eller nære slektninger i den delen av landet.
Så jeg dro derfra og har ikke vært der siden.
Du kan kalle meg et villfrø som blåser i vinden.
Nå, Rose, vi har gått omtrent halvannen kilometer rundt dette båtdekket...
og snakket om hvor fint været har vært og hvordan jeg vokste opp...
men jeg har på følelsen at det var noe annet du kom for å snakke om.
- Herr Dawson, jeg... - Jack.
Jack...
jeg ville takke deg for det du gjorde.
Ikke bare for å dra meg opp igjen...
- men for din diskresjon. - Ikke noe problem.
Hør her...
jeg vet hva du tenker:
"Stakkars lille rike pike. Hva vet vel hun om elendighet?"
Nei.
Det var ikke det jeg tenkte.
Det jeg tenkte, var:
"Hva kunne ha hendt med denne piken, så hun mente det ikke fantes andre utveier?"
Vel, jeg...
Det var alt.
Det var hele verdenen min og alle menneskene i den.
Og livet mitt går én retning...
det suser av gårde, og jeg makter ikke å stanse det.
Herregud, se på den.
Du ville gått rett til bunns.
Fem hundre invitasjoner er sendt ut.
Hele Philadelphia-sosieteten vil være der.
Og hele tiden føler jeg...
at jeg står midt i et folksomt rom...
og skriker av mine lungers fulle kraft, og ingen ser opp engang.
Elsker du ham?
Hva behager?
Elsker du ham?
Nå er du uforskammet. Du burde ikke stille meg det spørsmålet.
Det er et enkelt spørsmål. Elsker du fyren, eller ikke?
Dette er ikke en passende samtale.
Hvorfor kan du ikke bare svare på spørsmålet?
Dette er latterlig.
Vi kjenner ikke hverandre...
og vi har slett ikke denne samtalen.
Du er uforskammet og udannet og innbilsk...
og jeg går nå.
Jack, herr Dawson, det var en fornøyelse.
Jeg kom for å si takk, og nå har jeg takket deg...
Og du har fornærmet meg.
Du fortjente det.
- Særlig. - Jo.
- Jeg trodde du skulle gå. - Jeg går nå.
Du er så irriterende.
Vent litt, jeg trenger ikke å gå.
Dette er min del av skipet. Du kan gå.
Jaså, du! Hvem er uforskammet nå?
Hva er denne dumme tingen du bærer rundt på?
Er du kunstner eller noe?
Disse er ganske gode.
De er veldig gode, faktisk.
Jack, dette er utsøkt arbeid.
De likte dem ikke noe særlig i gamle Paree.
Paris?
Du har jammen reist litt, selv om du er...
En person med begrensede midler.
Kom igjen, en fattig gutt. Du kan si det.
Du verden.
Og disse er tegnet med modell?
Det er noe av det som er bra med Paris.
Masse jenter som er villige til å ta av seg klærne.
Du likte denne kvinnen.
Du brukte henne flere ganger.
Hun har vakre hender, ser du?
Jeg tror du har hatt en affære med henne.
Nei. Bare med hendene hennes.
Hun var en prostituert med ett bein.
Ser du?
Hun hadde god humoristisk sans også.
Og denne kvinnen...
pleide å sitte på en bar hver kveld...
og hun hadde på seg alle smykker hun eide...
og bare ventet på sin tapte kjærlighet.
Vi kalte henne Madame Bijoux.
Se, alle klærne hennes er møllspiste.
Du har talent, Jack.
Det har du.
- Du ser mennesker. - Jeg ser deg.
Og?
Du ville ikke ha hoppet.
Men hensikten med universitetet er å finne en passende mann.
Rose har allerede gjort det.
Se, nå kommer den vulgære Brown-kvinnen.
Fort, reis dere før hun setter seg hos oss.
Hallo, jenter. Jeg håpte å treffe dere til te.
Vi beklager så meget. Du gikk glipp av det.
Grevinnen og jeg skulle akkurat ut og spasere på båtdekket.
For en god idé. Jeg trenger en oppdatering på sladrefronten.
Grevinne.
Har du ennå ikke fyrt opp i de fire siste dampkjelene?
Nei, jeg ser ikke behovet for det.
Vi ligger godt an.
Avisene kjenner størrelsen på Titanic.
Nå vil jeg at de skal bli forbauset over farten.
Vi må gi dem noe nytt å skrive om.
Titanics jomfrutur må skape overskrifter.
Herr Ismay...
jeg ville foretrekke å ikke presse maskinene før de er skikkelig innkjørt.
Selvsagt, jeg er kun passasjer.
Jeg overlater det til deg å avgjøre hva som er best.
Men for en storslått avslutning på din siste overfart...
dersom vi ankommer New York tirsdag kveld og overrasker alle.
Komme i avisens morgenutgave.
Pensjonere seg med et smell, hva, E. J?
Bra.
Etter det, jobbet jeg på en blekksprutbåt i Monterey...
så dro jeg til Los Angeles, til bryggen i Santa Monica...
og begynte å tegne portretter der for 10 cent stykket.
Hvorfor kan jeg ikke være som deg, Jack?
Bare sikte mot horisonten når jeg måtte føle for det.
Si at vi kan dra dit en gang, til den bryggen...
selv om vi bare ender opp med å snakke om det.
Nei, vi kan gjøre det. Drikke billig øl...
kjøre berg-og-dal-banen til vi kaster opp.
Så kan vi ri hester på stranden, rett inn i bølgene.
Men du må gjøre det som en ekte cowboy, ikke noe damesal-tull.
- Mener du ett bein på hver side? - Ja.
- Kan du vise meg? - Klart, hvis du vil.
Lær meg å ri som en mann.
Og tygge skrå som en mann.
Og spytte som en mann.
Mener du at du ikke lærte det på pensjonatskolen?
Nei.
Kom igjen, jeg skal vise deg. Vi gjør det.
Jeg skal vise deg, kom igjen.
- Jack, nei. - Kom igjen.
- Nei. Vent, Jack. - Kom igjen.
Nei, Jack. Jeg kan ikke, Jack.
Se nå.
Det er motbydelig.
Greit, din tur.
Det var sørgelige greier. Du må harke skikkelig.
Legg litt kraft i det, bruk armene...
bøy nakken.
Så du hvor langt den gikk?
Greit, din tur.
- Det var bedre. Du må trene. - Mener du det?
Virkelig harke det opp og gi den litt fylde. Du må...
Mor.
Får jeg presentere deg for Jack Dawson?
Det er meg en ære.
De andre var vennlige mot og nysgjerrige...
på mannen som hadde reddet livet mitt.
Men moren min så på ham som et insekt.
Et farlig insekt som måtte knuses raskt.
Jack, det høres ut som du er god å ha når en havner i klypa.
Hvorfor må de alltid varsle middagen...
som et fordømt kavaleriangrep?
Skal vi gå og kle oss, mor?
Ser deg ved middagen, Jack.
Gutt?
Gutt!
Har du den ringeste anelse om hva du gjør?
Lkke egentlig.
Du holder på å entre slangegropa.
Hva skal du ha på deg?
Tenkte meg det. Kom med meg.
Jeg hadde rett.
Du og sønnen min er omtrent samme størrelse.
Ganske nærme.
Du skinner som en ny mynt.
God kveld, sir.
Det er mange tusen tonn Hockley-stål i dette skipet.
- Hvilken del? - Alle de riktige delene, selvsagt.
Da vet vi hvem som er ansvarlig om det skjer noe.
- Hvor er min datter? - Hun kommer snart.
Der er grevinnen.
- Hallo, kjære. - God kveld, Cal.
Så godt å se deg.
Jeg så det på cinematografen, og jeg har alltid hatt lyst til å gjøre det.
Jeg ser deg ved middagen.
Elskede...
du husker vel herr Dawson?
Dawson.
Det er utrolig.
Du ser nesten ut som en gentleman.
Nesten.
Du verden.
Min kjære, det er herlig å se deg.
For en utrolig reise.
- Det er vilt, ikke sant? - Fullstendig vanvittig.
Der er grevinnen av Rothes.
Og det er John Jacob Astor...
den rikeste mannen om bord.
Hans lille hustru, Madeleine, er på min alder, og gravid.
Ser du hvordan hun prøver å skjule det?
Litt av en skandale.
Og der er Benjamin Guggenheim og hans elskerinne, Madame Aubert.
Fru Guggenheim er selvsagt hjemme med barna.
Og her har vi sir Cosmo og Lucile, lady Duff-Gordon.
Hun designer uskikkelig undertøy, et av hennes mange talenter.
Meget populær blant de kongelige.
Gratulerer, Hockley. Hun er vidunderlig.
Tusen takk.
- Vil du følge en dame til bordet? - Naturligvis.
Kjæreste?
Lkke så vanskelig, er det vel, Jack? Husk at de elsker penger.
Så bare lat som om du eier en gullgruve, da aksepterer de deg.
Hei, Astor.
Hallo, Molly, hyggelig å se deg.
J.J., Madeleine, hils på Jack Dawson.
- Hvordan har du det? - Hyggelig.
Så, Jack...
er du en Boston Dawson?
Nei, en Chippewa Falls Dawson, faktisk.
Å, ja.
Han må ha vært nervøs, men han vaklet aldri.
De antok at han var en av dem.
Arving til en jernbaneformue, kanskje.
Nye penger, naturligvis, men likevel medlem av klubben.
Mor kunne en selvsagt alltid stole på.
Fortell oss hvordan dere bor på tredje klasse, herr Dawson.
Jeg hører det er ganske bra på dette skipet.
Det beste jeg har sett, frue. Nesten ingen rotter.
Herr Dawson besøker oss fra tredje klasse.
Han var til hjelp for min forlovede i går kveld.
Det viser seg at herr Dawson er en ganske god kunstner.
Han var snill nok til å vise meg noen av arbeidene sine i dag.
Rose og jeg er noe uenig i vår definisjon av god kunst.
Ikke for å dra i tvil dine arbeider, sir.
Er alle disse til meg?
Bare begynn ytterst og spis deg innover.
Han kjenner hver nagle her, ikke sant, Thomas?
Skipet deres er et underverk, herr Andrews.
Takk skal du ha, Rose.
Hvordan ønsker herren kaviaren?
Ingen kaviar til meg, takk.
Har aldri likt det noe særlig.
Hvor bor du egentlig, herr Dawson?
Akkurat nå er adressen min RMS Titanic.
Deretter er jeg i Guds hender.
Og hvordan har du råd til å reise?
Jeg jobber meg fra plass til plass.
Trampbåter og slikt.
Men jeg vant billetten min til Titanic i et heldig pokerspill.
Veldig heldig.
Livet er et spill om hell.
En ordentlig mann skaper sin egen lykke, Archie. Ikke sant?
Syns du slik rotløs eksistens er tiltalende?
Ja, frue, det syns jeg.
Jeg har alt jeg trenger akkurat her.
Jeg har luft i lungene og noen blanke papirark.
Jeg elsker å våkne om morgenen og ikke vite hva som skal skje...
eller hvem jeg skal møte...
hvor jeg ender opp.
Her om kvelden sov jeg under en bro, og nå...
er jeg her, på det største skipet i verden...
og drikker champagne med dere.
Jeg tar litt mer av den.
Jeg mener livet er en gave, og jeg har ingen planer om å sløse det bort.
En vet aldri hva slags kort en får i neste omgang.
En lærer å ta livet som det kommer.
Her, Cal.
Å la hver dag få betydning.
- Bra sagt, Jack. - Hør, hør.
La hver dag få betydning.
La hver dag få betydning!
Bravo.
Men herr Brown visste ikke at jeg hadde gjemt pengene i ovnen.
Så han kommer hjem full som en alke, feirende, og fyrer opp.
Bravo.
Nå serveres det konjakk i røkerommet.
- Blir dere med og tar en konjakk, herrer? - For en god idé.
De trekker seg tilbake i en sky av røyk og gratulerer hverandre...
med at de er universets herskere.
Damer, takk for at vi fikk holde dere med selskap.
Rose, får jeg følge deg til lugaren?
Nei, jeg blir her.
Vær så god, Molly.
Blir du med, Dawson?
Du vil vel ikke bli her ute sammen med damene, eller hva?
- Nei takk, jeg må komme meg tilbake. - Sikkert best, det.
Vi diskuterer kun forretninger og politikk og slikt.
Det ville ikke interessert deg.
Men, Dawson...
fint at du kunne komme.
Jack, må du gå?
Det er på tide at jeg går og ror med de andre slavene.
God natt, Rose.
La det få betydning - møt meg ved klokken
Har du lyst til å gå på en skikkelig fest?